Així mateix, la irrupció de Salvador Dalí en el surrealisme i en la parella de Paul i Gala Eluard per donar peu a la creació d'una nova parella, Dalí i Gala, presidida per una màquina paranoica de doble funcionament: la màquina de l'amor i la màquina de l'art, constitueix el paradigma d'una afinitat electiva sense precedents en l'art del segle XX. Les afinitats electives de Dalí constitueixen les fonts estètiques i literàries visibles i invisibles que conflueixen en la maquinària de l'estètica daliniana i, en definitiva, en el seu mètode paranoic-crític, eix de la seva màquina de pintar.