Publicació redactada el 1929. Es tracta d'un document especialment radical, que reitera les expulsions i renega d'alguns dels pares literaris del surrealisme, l'obra dels quals, diu, no pot resistir la integració cultural per part de la burgesia i de les modes.
Aquest text aporta una altra novetat: ja no concep el surrealisme merament com un mètode de coneixement, sinó com aquell estadi o punt de l'esperit en el que queden abolides totes les contradiccions de la realitat i en el que conflueixen harmoniosament amor i revolució, poesia, subconscient i màgia. D'aquí sorgeix la necessitat d'excloure del moviment a aquells que el limiten i el mutilen.