La síndrome de Down no es cura, així que els individus que la pateixen necessiten una atenció especialitzada i personalitzada al llarg de tota la seva vida ja que no hi ha dues persones trisòmiques del cromosoma vint-i-u iguals, tot i que no hi ha graus d'afectació i que els nens amb síndrome de Down tenen més semblances que diferències amb un nen "normal". 
Pel que fa a l'àmbit mèdic, i a causa de la susceptibilitat del seu sistema immunològic, sovint tenen problemes respiratoris pels quals comencen a respirar per la boca, tenen la llengua seca i sortida, les amígdales solen ser grans i sovint requereixen d'intervencions quirúrgiques, respiren sorollosament i tenen trastorns del son. Quan són petits sovint pateixen vòmits després de menjar per la immaduresa dels músculs de l'estómac (tals vòmits desapareixen amb l'edat). El cinc per cent dels mongòlics pateixen una obstrucció a l'esòfag o al duodè i requereixen de la cirurgia. Pel que es refereix a la dieta, no necessiten seguir una dieta especial , però cal controlar-la perquè la seva deficiència en la regulació del metabolisme dels sucres afavoreix l'obesitat. El tipus de malaltia més comuna en els síndromes de Down és, però, la cardíaca.