Devem al gran poeta italià Dante la distinció que s'ha fet tradicionalment entre llengua de si (o italià), llengua d'oïl (o francès) i llengua d'oc (en llatí lingua occitana), partícula utilitzada per a l'afirmació. Mentre que a l'occità OC prové del demostratiu llatí HOC, a la llengua del "Nord", l'unió del demostratiu HOC amb l'altre demostratiu ILLE ha evolucionat a OÏL.