Els alumnes que avui van a escola són fills d'un món molt peculiar que els planteja necessitats i requeriments específics. Però no troben en el sistema educatiu els interlocutors capaços de comprendre aquesta nova dinàmica. Encara que ja no se'n parla amb el mateix entusiasme, les generacions Nintendo, Sega i altres plataformes de la virtualitat, acomboiades per l'impacte de l'audiovisual i els efectes especials, el cinema d'acció atemporal, ahistòric i d'herois sense referències geogràfiques o socials, avui ocupen les aules per rebre una educació que sens dubte els deu deixar immersos en la perplexitat. Estan acostumats a funcionar en escenaris en els quals el passat no existeix, ni el present ni el futur, però els poden construir segons la seva voluntat, descomposar-los i reconfigurar-los amb objectius i continguts diferents cada cop. I ho poden fer sols, en companyia, en col.laboració, en temps diferit o en temps real, independentment de les distàncies físiques, les cultures, les llengües o les creences.