En concre t s'hi estableix la immutabilitat de les essències com un requisit necessari del c o n e i xement i del llenguatge; s'hi critica l'afirmació que és impossible parlar i pensar amb falsedat; igualment, hi trobem una explícita oposició al subjectivisme gnoseològic dels sofistes; per últim, s'hi afirma que el llenguatge no és un mitjà segur de coneixement o, més ben dit, que no és la tasca del lingüista, que es perd en etimologies, sinó la del dialèctic la que és necessària per conèixer l'essència de les coses, en tant que aquest posseeix l'art de preguntar i respo n d re (390c), allò que La Re p ú b l i c a ens presentarà com la "bona dialèctica"2.