Mentre, les últimes escletxes del Sol, inapreciables ja, eren el centre d'un cercle de llum, propia d'un brillant, que, lentament, però sense pausa, anava minvant així com el nostre satèl·lit acabava d'apagar el Sol davant dels nostres ulls. Tota l'escena corresponia a, pot ser, el més bonic dels passatges d'aquesta dansa còsmica. Era l'Anell de Diamants.