El versicle, o vers lliure, és el vers que no es recolza en la mesura, és a dir, al poeta no li preocupa la regularitat sil·làbica. Per tant no hi ha mesura però tampoc es recolza en la distribució accentual. Per tot això, s'acosta a la prosa i el seu ritme poètic el mantenen les repeticions, ja siguin lèxiques (anàfores) o sintàctiques (paral·lelismes). 
Amb el versicle assistim a la destrucció de l'estrofa com a entitat poemàtica. Això ho porta de la mà el Surrealisme, com a avantguarda.