És en temps de l'ars antiqua quan es troba per primera vegada aquesta paraula. Servia per a significar la veu afegida a la melodia oficial, en l'organum i el discantus quan tenien un text. És en el mateix segle XIII quan el motet arriba a tenir 4 veus. això coincideix amb la millor època de l'Escola de Nôtre-Dame París, rebent aquest nom la veu immediata al tenor. També és en aquest moment quan hi ha costum d'aplicar textos diferents a cada veu, sovint profans i en llengua vulgar.