Nom que es donava, de manera genèrica, a tot tipus de text intercalat als textos de la litúrgia catòlica, que tenen una melodia de caràcter melismàtic. Al principi, es situava a una síl·laba de text sota de cada nota, convertint així aquell cant en sil·làbic. Més tard, es crearen melodies noves pels textos afegits, arribant a tenir aquestes noves músiques una entitat pròpia, distinta i desvinculada de l'original. Això va començar a l'Abad¡a de Jumièges, a França, en el segle IX. AM la destrucció d'aquest Cenobi l'any 851, alguns monjos fugitius dugueren alguns d'aquells textos al monestir de Sant Gal, a Suïssa. Allà fou on es començaren a produir en quantitat, i des d'aquest lloc es difongueren per tot Europa. Això va solucionar la dificultat dels centre-europeus per aprendre llargues melodies amb una sola i única síl·laba. D'aquesta manera de fer en deriven les seqüències, les verbetta, i els textos que donen nom als kyrie de l'ordinari de la missa. A San Gal, els primers textos segons els models arribats a França, foren principalment Notker Balbulus, o "el Tartamut" (+921), i Toutilo o Tutiló (+ c. 951). Altres monestirs tingueren també importància en la creació de textos literaris nous; foren Reichenau a Alemanya, Sant Marçal de llemotges a França, i conectat amb aquest últim, el nostre monestir de Ripoll, a Catalunya.