D'aquest tercer aspecte de la dialèctica transcendental, la part realment original és la relativa a les antinòmies: el seu màxim interès rau en el fet de proporcionar la confirmació més concloent a les dues tesis que constitueixen, com deia més amunt, el nucli dur de l' idealisme transcendental: la idealitat de l'espai i del temps i la distinció entre fenòmens (fenomen) i coses en si (cosa en si).