Estudis més recents de John A. Eddy han confirmat les dades i ara aquest període es coneix com a mínim de Maunder, al mateix temps i valent-se de relats antics sobre visibilitat de taques a ull nu, d'aurores polars i d'altres indicis durant l'últim mil·lenni, ha quedat pràcticament establerta l'existència d'altres mínims, com el Mínim de Spörer, entre el 1400 i el 1510, el Mínim de Wolf, de 1282 a 1342 i el Mínim de l'Alt-Medievo, entre l'any 640 i el 710. Xu Zhen-Tao i Jiang Yao-tao han presentat evidències en contra de l'existència del Mínim de Maunder al demostrar que almenys 10 taques solars van ser observades a Xina entre el 1639 i 1700 (d'acord amb el cicle de 11 anys) i conclouen que si no van existir més registres es va deure a les convulsions polítiques de l'època, amb la destrucció de molts observatoris i registres. Aquestes dades es contradiuen amb els treballs de Minze Stuiver i Paul D. Quay que el 1980 van publicar els seus estudis de datació del Carboni-14 confirmant no tan sols les dades de Eddy, sinó que van estendre la investigació en el passat fins uns 7.500 anys enrere, arribant a la conclusió que s'han succeït llargues èpoques sense taques, alternant-se amb unes altres de gran activitat. De totes maneres cal ser molt cautelosós amb la interpretació d'aquestes dades, primerament per les imprecisions pròpies del mètode del Carboni-14 i després perquè la seva producció està relacionada amb la interacció de les partícules del vent solar i la magnetosfera terrestre; canvis en el camp magnètic de la Terra podrien donar lloc a resultats semblats als trobats, sense que això impliqués cap relació amb l'activitat solar.