Isou i el seu principal seguidor, Maurice Lemaître, amb la complicitat circumstancial de Gil J. Wolman, Guy Debord, François Dufrêne, Marc'O i altres -aviat dissidents o dissociats del grup inicial-, van establir les bases del cinema lletrista a la primeria dels anys cinquanta: la discrepància del so i la imatge; el cisellat deconstructiu d'unes imatges qualssevol (pel·lícules trobades, descarts de laboratori, etc); el syncinéma o la projecció com a esdeveniment proper al happening; el cinema infinitesimal (que potencia l'imaginari i anihila els elements habituals d'allò que normalment entenem per cinema); el poliautomatisme o les lleis imprevisibles de l'atzar...