Nom que, des del segle XIII, es va donar al cant litúrgic llatí en rítme lliure, oposat a la música d'aquella època amb valors desiguals de durada. Tot i que aquesta definició s'aplicava a melodies de poca extensió, i amb poques diferències d'intervals, de mica en mica s'hi va entendre tot el que avui coneixem amb el nom de cant gregorià; això va tenir lloc en el segle XVIII. Quan a finals del segle XIX, tingué lloc la redescoberta del cant gregorià, pràcticament es va deixar d'usar aquest nom, o, si més no, es mantingué com a record històric.