EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social
Unitat 4. La professió.
Element 1. Habilitats personals.
Entrevistes amb professionals: audiodescripció (AD), part 2.
Vídeo produït per la Universitat de Trieste
amb la cooperació de Zavod Risa.
És la segona part del vídeo amb entrevistes
als següents experts de l'àmbit de l'AD:
Bernd Benecke, Louise Fryer,
Joel Snyder i Christopher Taylor.
La Universitat de Trieste va realitzar les entrevistes.
Els experts expliquen com veuen el futur de la seva professió
i si creuen que l'ús de llenguatge fàcil de comprendre (LFC) a l'AD
es tornarà part de la professió.
1. Com veu el futur de la seva professió?
L'AD anirà en augment.
Ja ho estem veient, amb tots els serveis d'emissió.
En aquests temps de pandèmia tot es fa en streaming.
S'emeten les conferències, s'emeten les classes de la universitat.
Tot això és material que s'hauria d'audiodescriure.
Així que crec que l'AD anirà en augment.
El futur? La necessitat de descriptors formats està creixent,
sobretot perquè cada cop s'emet més.
Espero que continuï així.
S'intenta implantar reconeixement visual automàtic.
La intel·ligència artificial (IA) reconeix bé imatges estàtiques,
però encara no entén la continuïtat de persones i llocs.
Pot dir que hi ha una dona a la platja,
però no sap dir si a la següent escena és la mateixa dona a la mateixa platja.
Els humans som bons formant un tot amb pistes contextuals.
Espero que la feina es dissenyi perquè la IA en faci una part
i un descriptor, la resta,
però encara falta molt.
Sovint parlo de dos aspectes
que estan a l'horitzó de l'AD i que crec que seran molt importants.
El primer és un aspecte tècnic.
Aviat l'ús de telèfons intel·ligents serà, si no ho és ja, universal.
Tothom en tindrà.
Serà com tenir telèfon fix o tenir una adreça de casa.
I crec que les apps, ja n'hi ha mitja dotzena a tot el món,
apps que descarreguis et permetran
vincular un guió d'AD descarregat
amb el que surti a la televisió o a la pantalla del cinema.
Escolta i, automàticament, vincula l'AD.
Crec que és significatiu.
I algunes d'aquestes apps poden incloure subtítols,
llengua de signes,
o millores de so per a persones amb dificultats auditives,
no només apujar el volum.
També descarregar una pista d'àudio alternativa.
Així, l'àvia que només entén castellà
pot anar amb la família a un cinema nord-americà.
La pel·lícula és en anglès, però ella amb l'app pot sentir-la en castellà.
O potser podria llegir els subtítols.
Aquest és un aspecte tècnic que està començant a arrencar,
però que encara li falta molt.
Crec que serà un èxit en els propers deu anys. És la meva predicció.
L'altre aspecte...
és més de programació.
Crec que, tard o d'hora i en certa mesura, no totalment,
els audiodescriptors perdran la feina.
El que vull dir
és que més productors de cinema i persones que treballen
a les arts que es descriuen
es fixaran en l'AD i començaran a fer-la servir
com una innovació estètica,
incloent-la des de l'inici.
Potser hi haurà un personatge narrador
que parli descriptivament,
que descrigui a mesura que avança el programa
de manera que no desentoni.
Com si fos part del programa.
Hi serà des de l'inici. Ja no serà AD.
No es considerarà postproducció,
allò que no els preocupa mentre fan la pel·lícula,
perquè ho fan els de localització.
No, pot ser una innovació estètica.
Es pot utilitzar de manera que aporti
una estètica més significant en la producció de pel·lícules.
En la producció d'un estil.
Bé, primer, tecnològic.
La revolució de la personalització
seguirà obrint-se camí
i, depenent de la demanda i la conscienciació dels inversors,
apareixeran possibilitats ara mateix desconegudes
per a les persones cegues i amb discapacitat visual.
En segon lloc, l'accessibilitat
i el moviment vers un disseny universal.
Veurem un canvi d'actitud
en com considera l'AD el públic general
i el públic amb pèrdua de visió.
Pel que fa a l'AD de pantalla,
la introducció de l'AD i l'ajuda d'usuaris finals
a l'inici del procés cinematogràfic
farà que l'AD passi de ser un afegit de la producció
a formar-ne part.
Passa el mateix amb l'AD de museus,
la disposició i orientació
formaran part del procés de disseny del museu.
A mesura que els museus canviïn, cosa que ja estan fent
amb exhibicions tàctils, aspecte atractiu i millores tecnològiques,
l'opció d'AD es veurà com quelcom normal, part del pla.
En tercer lloc, hi ha consideracions ètiques.
Una publicació recent sobre diversitat
diu que els descriptors més benintencionats
també cauen en la incorrecció política.
Això es manifesta a les descripcions de personatges
en termes de raça, gènere, edat, discapacitat, etc.
La publicació se centra sobretot en AD de teatre,
però les recomanacions poden aplicar-se
a qualsevol producte de pantalla també.
Per exemple, van notar
que mai es destacava si algú era blanc,
però si era negre, sí.
I l'aspecte físic de les dones es descrivia més que el dels homes.
Esperem que al futur els descriptors
rebin formació per fer descripcions
de manera no discriminatòria.
2. Creu que l'ús de llenguatge fàcil de comprendre (LFC) a l'AD
es tornarà part de la professió?
L'ús de LFC pot ser útil per a alguns tipus de públic
i alguns tipus de continguts.
No ho descarto, però algunes persones amb discapacitat visual
gaudeixen les narracions i no voldria privar-los d'això.
Per acabar, crec que l'ús de LFC a l'AD
es tornarà part de la professió?
Sí, ho crec.
L'escoltabilitat i el LFC
seran un plus
per a tothom que escolti AD.
I pot ser una persona vident
experimentant una audiopel·lícula.
Li va encantar veure la pel·lícula
i vol experimentar-la de nou durant un viatge amb cotxe.
No tindrà una pantalla o televisió mentre condueix, espero,
però, si escolta la pista d'àudio amb l'AD
i aquesta és agradable i fàcil d'escoltar,
crec que això ho canvia tot
i et permet tornar a experimentar la pel·lícula vívidament.
I això també amplia l'abast de l'AD,
que seria bo per a tothom.
Hauria de ser així perquè l'objectiu és oferir
la millor AD possible,
que pugui entendre-la majoria de la gent
i com més gent millor.
La brevetat i la claredat són el quid de la qüestió,
i el que feu vosaltres amb l'EASIT hauria de convertir-se
en part de la lògica darrere qualsevol AD.
No ho sé,
però no crec que aconseguim descripcions LFC
a més de l'AD normal
perquè caldrien més diners i en aquest camp no n'hi ha.
Però si vosaltres amb aquest projecte podeu donar-nos estratègies
per fer l'AD més fàcil de comprendre,
estaria agraït de poder-les fer servir.
Vídeo creat per la Universitat de Trieste
a l'any 2020.
El projecte EASIT ha rebut fons
de la Comissió Europea,
dins del programa Erasmus+ d'Associacions Estratègiques
de l'Educació superior,
conveni de subvenció 2018-1-ES01-KA203-05275.
El suport de la Comissió Europea en la producció d'aquest material
no implica que n'aprovi els continguts,
els quals només reflecteixen la visió dels autors.
La Comissió no es fa responsable
de qualsevol ús que es faci de la informació que conté.
Aquest material té una llicència Creative Commons,
llicència internacional de Reconeixement-CompartirIgual 4.0.
Socis del projecte EASIT:
Universitat Autònoma de Barcelona,
Università degli Studi di Trieste,
Universidade de Vigo,
Stiftung Universität Hildesheim,
SDI München,
Dyslexiförbundet,
Radiotelevisija Slovenija,
Zavod Risa.
EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social