EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social
Unitat 4. La professió.
Element 1. Habilitats personals.
Entrevistes amb professionals:
audiodescripció (AD), part 1.
Produït per la Universitat de Trieste i Zavod Risa.
El vídeo inclou fragments d'entrevistes
als següents experts de l'àmbit de l'AD:
Bernd Benecke, Louise Fryer,
Joel Snyder i Christopher Taylor.
La Universitat de Trieste va realitzar les entrevistes.
A la primera part del vídeo, es va preguntar als experts el següent:
1. Quins són els reptes principals de la seva professió?
2. Quines habilitats són més necessàries a la professió?
Aquestes són les seves respostes.
1. Quins són els reptes principals de la seva professió?
Sens dubte, fer AD significa que has de...
d'incloure tota la informació, per exemple, d'una escena de pel·lícula,
en els foradets lliures entre els diàlegs.
Per tant, has d'observar, editar,
pensar on poses la teva descripció
i com l'escrius.
Cal pensar quines paraules s'utilitzen
i com adaptar el llenguatge al que es fa servir a la pel·lícula.
Diria que aquests són els reptes principals.
El repte principal és la tensió entre qualitat i quantitat.
La velocitat a la qual es crea una AD
pot no ser l'adequada per fer la millor AD.
L'altre repte és crear una AD que funcioni per a tothom,
quan sabem que l'audiència és molt diversa.
Crec que, ara mateix, el repte número u
que té l'AD és la visibilitat.
Perdoneu l'expressió.
Fa 40 anys que hi treballem,
però no hem deixat prou empremta,
no hem arribat de debò, ja no dic al públic general,
sinó al públic que pot beneficiar-se de l'AD.
Les persones per a les quals es va crear, els cecs.
Ens hem d'esforçar més a anunciar-ho, a fer-ho visible.
La subtitulació, òbviament, cobreix la població sorda,
que és el doble que la cega,
però la subtitulació es veu.
El públic general veu subtítols a la televisió.
Es poden posar i treure fàcilment.
Els veiem al bar o en una pantalla al gimnàs.
L'AD no. Has de saber com posar-la i sovint això és un procés.
Fa relativament poc que s'ha convertit...
que l'han convertit en quelcom més accessible
per a un cec, en lloc de sortir al menú visual.
El programa té AD, però com l'activo?
Crec que ho estem millorant, però aquesta visibilitat, en general,
crec que farà que s'entengui més l'AD
i hi hagi millores en l'àmbit.
Potser el repte principal sigui formar prou gent,
atès el creixement de la indústria.
El projecte ADLAB PRO va marcar el camí, en part,
suggerint com fer-ho.
Amb gegants dels mitjans com Netflix o Sky,
produint sense parar milers de productes de vídeo,
i la conscienciació creixent de la necessitat de l'accessibilitat.
Netflix concretament necessitarà professionals
per cobrir la demanda enorme d'AD.
Pel que fa a l'AD de museus i galeries d'art,
també, cada cop més, les institucions s'adonaran
de la necessitat de l'AD
i en proporcionaran.
Tindran personal del museu format, descriptors autònoms,
proveïdors de servei, com VocalEyes a Londres,
que s'especialitzen en AD de museus i AD en línia.
Però això només és possible
si es formen i es contracten bons descriptors.
2. Quines habilitats són més necessàries a la professió?
Sens dubte, ser observador. Has de tenir l'habilitat
de fixar-te en les coses i descriure-les amb el vocabulari correcte.
Necessites una bona comunicació escrita
per poder descriure allò que veus.
De vegades es treballa sota pressió,
i has de ser-ne capaç.
Si treballes en pel·lícules ajuda tenir coneixement sobre el tema;
si treballes per al teatre està bé saber de teatre
per entendre el que hi passa i expressar-ho amb paraules.
Quines habilitats són més necessàries depèn del context.
Cal molt de coneixement general i, quan no en saps prou, saber buscar.
L'ús de la llengua és clau,
igual que entendre com la imatge, el so i les paraules transmeten significat.
Crec que la passió també és important per fer-ho bé.
Quan penso en la professió de l'AD, primer penso en els escriptors.
Ells són els que descriuen.
Molta gent escolta una AD, sent la veu i diu:
"Ah, aquest noi és el descriptor". Segurament no ho sigui.
En nou de cada deu casos,
el locutor no té res a veure amb qui ha escrit l'AD,
tot i que hi ha, o hi hauria d'haver, una relació simbiòtica
entre la descripció escrita i la locució de la descripció.
El locutor... Això està relacionat amb una pregunta anterior.
El locutor pot fer coses
que relacionin el que passa més tard al guió,
posant un significat a l'entonació.
Calen aquestes habilitats en la locució,
però a la part de descripció escrita
s'ha de tenir un bon coneixement de la llengua que es fa servir,
un vocabulari sòlid,
saber com els símils, els verbs descriptius,
i els sinònims es poden utilitzar per fer la descripció
més escoltable i més eficaç,
capaç de crear una imatge vívida a la ment.
Crec que tot això és necessari i forma part de la professió.
L'edició d'àudio és el tercer pilar, clarament,
i presenta punts clau relacionats amb l'escoltabilitat i la comoditat,
aspectes tècnics de la gravació que són totalment decisius.
Vull afegir també que els cecs,
els principals destinataris de l'AD,
poden ser assessors d'AD excel·lents.
No creen la descripció des de zero,
que, òbviament, implica mirar una imatge,
però poden ser experts en llengua
i assessorar sobre l'estructura d'una AD.
Sens dubte poden ser locutors, llegint braille, potser,
o amb dispositius braille i altres aparells
que els permeten veure el text.
Alguns dels millors editors d'àudio que conec són cecs.
És important: no fer res per a nosaltres sense nosaltres.
Crec que cal recordar-ho.
Crec que les habilitats habituals, de concisió,
saber exactament què descriure i què no,
i, si ets el locutor,
com dir-ho de la manera més agradable i acceptable.
I treballar amb altres persones,
el treball en equip, sobretot en termes d'inclusió.
Vídeo creat al 2020 per la Universitat de Trieste.
El projecte EASIT ha rebut fons
de la Comissió Europea,
dins del programa Erasmus+ d'Associacions Estratègiques
de l'Educació superior,
conveni de subvenció 2018-1-ES01-KA203-05275.
El suport de la Comissió Europea en la producció d'aquest material
no implica que n'aprovi els continguts,
els quals només reflecteixen la visió dels autors.
La Comissió no es fa responsable
de qualsevol ús que es faci de la informació que conté.
Aquest material té una llicència Creative Commons,
llicència internacional de Reconeixement-CompartirIgual 4.0.
Socis del projecte EASIT:
Universitat Autònoma de Barcelona,
Università degli Studi di Trieste,
Universidade de Vigo,
Stiftung Universität Hildesheim,
SDI München,
Dyslexiförbundet,
Radiotelevisija Slovenija,
Zavod Risa.
EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social