EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social
Unitat 3C. Llenguatge fàcil de comprendre (LFC) i periodisme audiovisual
Element 1: Processos. La creació, adaptació i validació
de contingut periodístic audiovisual en LFC.
Soc Andrej Tomažin, de RTV Slovenija, i en aquest vídeo em centraré
en els processos de creació, adaptació i validació
de contingut periodístic audiovisual en LFC.
Primer hem de distingir dos principis bàsics.
El primer és la creació de contingut original en LFC
i el segon, l'adaptació de materials corrents a LFC.
Quan es crea contingut periodístic audiovisual en LFC,
primer s'ha de fixar el tema i la narració,
cosa que fan els editors i els periodistes.
A continuació s'organitza el rodatge i l'enregistrament de material.
Això consisteix a coordinar l'equip de rodatge i la logística,
preparar les preguntes i, en el cas del contingut en LFC,
dir als entrevistats que contestin a poc a poc
i aportar altres elements que comentaré més endavant.
L'adaptació és diferent perquè ja té el material preparat.
Una gran part de l'adaptació es fa durant l'edició,
que es descriurà en un altre vídeo de la unitat 3C:
Edició i locució de contingut periodístic audiovisual en LFC.
Dins de l'adaptació, abans d'editar i locutar
s'ha de triar la notícia que s'adaptarà perquè sigui fàcil d'entendre,
triar el material que s'ha de crear amb antelació
i enfocar la narració i l'explicació de manera diferent.
Com diuen Christiane Maaß i Sergio Hernández a l'article
"Easy and Plain Language in Audiovisual Translation",
seguint les idees que proposa Romero-Fresco a "Accessible Filmmaking",
planejar l'accessibilitat durant la fase de producció,
incloent-hi el LFC, fa que els productes siguin més visibles i accessibles.
A l'hora de fer periodisme audiovisual, és crucial
assegurar-se que es té prou material per a la fase d'edició.
Encara que un periodista tingui clar què vol afegir a la notícia,
pot ser que hi hagi escenes inservibles o irrellevants per motius tècnics.
També hi poden haver distorsions a la imatge.
Per exemple, si algú surt caminant pel paisatge que el narrador descriu
i no té cap paper dins la narració o distorsiona la imatge,
aquest material no serà útil.
El càmera ha de fer prou preses d'una mateixa escena
perquè més tard es puguin combinar i emprar en el context adient.
És per això que normalment es grava més material del que es fa servir.
Com a periodista, per crear notícies
necessites una font d'informació de confiança.
S'usen canals o corresponsals estrangers per a les notícies internacionals.
Per a les nacionals, hi ha més fonts:
un mateix, agències de notícies locals, xarxes socials, conferències
o comunicats de premsa, diaris o altres canals de ràdio i televisió.
Per accedir a la informació, s'ha de contactar amb gent
que pugui donar informació precisa sobre el tema.
Segons què diguin, es pot concertar una entrevista, per exemple.
L'entrevista permet informar en exclusiva sobre un tema concret.
L'entrevistat transmet una sensació de seguretat
pel que fa a l'autenticitat de la notícia.
A les notícies audiovisuals en LFC,
el periodista ha d'assegurar-se que les respostes de l'entrevistat
segueixin les pautes del LFC.
No obstant això, s'ha de tenir en compte que no sempre es pot fer servir
el LFC oralment perquè no és una manera de parlar natural.
Es podria considerar condescendent fer servir el LFC
per facilitar la comprensió en situacions orals
i per això és millor fer servir el llenguatge senzill.
Això vol dir que l'entrevistat ha d'entendre i complir les pautes:
per exemple, no fer servir un to condescendent.
Abans de l'entrevista, el periodista s'ha d'encarregar
d'explicar-ne l'objectiu de manera breu i concisa.
Els principis bàsics són parlar a poc a poc i amb oracions curtes
tot sent fidel al tema que es tracta, i no descriure'l com es fa per als infants,
que és un dels errors més freqüents en continguts fàcils de comprendre.
S'ha de donar el context adequat
per introduir les entrevistes en LFC.
En una entrevista amb un professional de la salut sobre una malaltia nova,
la informació de l'entrevistat no ha d'anar a l'inici,
encara que sigui important,
sinó que s'ha de contextualitzar mitjançant la narració.
El context, la introducció narrativa d'un tema en concret,
és clau per al periodisme audiovisual en LFC.
Si es fan servir gràfics per explicar la narració,
han de ser clars, no gaire ràpids i no tenir un excés d'informació.
És habitual a les notícies actuals que els gràfics i les estadístiques
s'expliquin d'una manera que resulta incomprensible
perquè la informació és dona massa de pressa.
Els gràfics s'han de correspondre primer amb la narració i, després,
explicar-los dins de la narració mateixa prestant atenció als detalls.
Els detalls s'han de reduir tant com es pugui i els gràfics
i les estadístiques han de mostrar només informació que sigui rellevant per al tema.
Com Barbara Alysen diu a "The Electronic Reporter"
sobre les retransmissions curtes:
"és més difícil escriure una història concisa i clara
que transmetre la mateixa informació en una de llarga".
Les notícies de ràdio i televisió han de ser més curtes que les versions escrites,
però igual de concises i rigoroses a l'hora de transmetre la informació.
És aquí on les característiques del periodisme
s'han d'unir a les pautes del LFC.
Això pot ser difícil, per exemple quan s'ha de narrar
una notícia sobre una situació política complicada en LFC.
Hi ha temes plens de vocabulari difícil.
Per exemple, temes com ara la corrupció o les eleccions.
Amb temes com aquests s'ha de ser exacte, sobretot si són temes delicats,
si qui parla no ho fa amb claredat, empra mots difícils o és vague.
És en aquest punt on convergeixen la precisió del periodisme
i l'entenibilitat del LFC.
Crear notícies fàcils de comprendre es pot plantejar com una tasca
que demana que el periodista analitzi detalladament cada situació
i decideixi quin procés es farà servir per aconseguir
que la versió en LFC sigui fàcil d'entendre.
Com que el LFC inclou tant la lectura fàcil com el llenguatge planer,
la normativa de la lectura fàcil fa que sigui més difícil
adaptar o crear notícies en lectura fàcil.
El principi de simplificar el contingut en lectura fàcil
i el de verificar i ser precís del periodisme topen amb força.
Aquest problema s'ha de resoldre de manera individual:
a vegades s'ha d'emprar un vocabulari més difícil a costa del LFC
i d'altres simplificar els conceptes a costa de la precisió.
Un dels aspectes més importants és decidir el grup destinatari:
el destinatari té un pes important a l'hora de decidir
si es farà servir un vocabulari més difícil o no.
No obstant això, el periodisme audiovisual en LFC
és molt nou i, per tant, hi ha una manca de recerca teòrica.
Maaß i Hernández proposen:
"En el context audiovisual encara no s'ha estudiat teorèticament
la lectura fàcil malgrat el nombre creixent d'exemples pràctics".
Molts dels problemes que sorgeixen a les primeres fases de creació
de continguts periodístics audiovisuals en LFC se solucionen amb la validació.
La validació es menciona a dues de les tres guies de lectura fàcil,
però fins i tot sense aquestes guies pot ser una gran
ajuda per als productors de continguts audiovisuals en LFC,
com ara els productors de notícies audiovisuals en llenguatge senzill.
En general la validació la fan col·laboradors externs que comproven
que el producte sigui fàcil d'entendre i analitzen què es pot canviar.
S'han de tenir en compte diferents grups de destinataris,
com ara gent amb discapacitats cognitives o de lectura,
estudiants d'un idioma estranger o gent gran.
D'altra banda, és clau involucrar els usuaris des del principi
perquè saben quins problemes o dificultats tenen
i què pot ajudar a fer més comprensible el contingut.
Si decidim validar el contingut periodístic audiovisual,
s'ha de fer de manera coherent
i amb l'entesa que els usuaris d'aquest contingut en LFC
formen un grup molt divers.
La validació serveix per trobar la manera adequada de proporcionar
allò que volen els grups destinataris i replicar-ho a altres continguts.
Les emissions de televisió i de ràdio solen produir-se
per a un públic molt ampli, així que el periodista ha de trobar
una manera de solucionar la qüestió que mencionen Bredel i Maaß
al llibre "Leichte Sprache", en el qual diuen que
el control de qualitat dels textos acabats té el següent problema:
"la gran varietat del grup destinatari principal
fa que el producte que s'ha d'examinar el llegeixin molts lectors o usuaris.
Com que els examinadors es van seleccionar a l'atzar,
no s'ha pogut respondre a la qüestió
de si queda garantida la comprensió general d'un text
si el validen diversos lectors de diferents grups".
L'ús de material periodístic audiovisual en LFC
per a una gran varietat de contextos dificulta
l'aplicació adequada del control de qualitat.
Ampliar l'abast de l'anàlisi i la validació és un primer pas,
però aquesta complexitat no ha de fer que s'eviti involucrar
els usuaris del procés de validació d'aquest producte en LFC.
Aquest vídeo l'ha preparat Andrej Tomažin, de RTV Slovenija.
Podeu contactar amb mi a andrej.tomazin@rtvslo.si.
El projecte EASIT ha rebut fons
de la Comissió Europea,
dins del programa Erasmus+ d'Associacions Estratègiques
de l'Educació superior,
conveni de subvenció 2018-1-ES01-KA203-05275.
El suport de la Comissió Europea en la producció d'aquest material
no implica que n'aprovi els continguts,
els quals només reflecteixen la visió dels autors.
La Comissió no es fa responsable
de qualsevol ús que es faci de la informació que conté.
Aquest material té una llicència Creative Commons,
llicència internacional de Reconeixement-CompartirIgual 4.0.
Socis del projecte EASIT:
Universitat Autònoma de Barcelona,
Università degli Studi di Trieste,
Universidade de Vigo,
Stiftung Universität Hildesheim,
SDI München,
Dyslexiförbundet,
Radiotelevisija Slovenija,
Zavod Risa.
EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social