EASIT, Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social.
Aquesta és la Unitat 2: Llenguatge fàcil de comprendre,
(LFC).
Element 4: El llenguatge de l'LFC.
Vídeo: Aspectes lèxics de l'LFC.
Soc en Sergio Hernández Garrido, de la Universitat de Hildesheim.
Aquest breu vídeo tracta dels aspectes lèxics de l'LFC.
Tal com hem estat fent en aquesta unitat,
començarem amb el llenguatge fàcil
i després passarem al llenguatge planer.
Característiques generals del vocabulari del llenguatge fàcil:
les paraules desconegudes són una amenaça per a la comprensibilitat.
Per tant, el llenguatge fàcil fa servir el vocabulari central
d'una llengua natural.
Les paraules que es poden fer servir tenen les característiques següents:
són curtes,
precises
i es fan servir de manera habitual.
Les trobem en el llenguatge quotidià
i és raonable pensar que els destinataris les coneixen.
S'aprenen quan som petits o quan aprenem una segona llengua.
I es desaprenen tard
en el cas de processos de degradació del llenguatge,
com la demència.
Les paraules que no compleixen aquests criteris
s'han d'explicar o exemplificar al text.
No es pot donar per fet que el vocabulari és conegut,
si no és present en la vida quotidiana de l'usuari.
Això sovint passa
en els textos especialitzats de tot tipus.
Per exemple, en els camps jurídic o sanitari.
Però hi ha excepcions.
Les persones amb discapacitat sovint tenen coneixements
sobre el llenguatge de la discapacitat.
I sovint coneixen elements lèxics sobre aquest tema
que van més enllà del vocabulari bàsic,
perquè és un tema que pertany a la seva vida quotidiana.
Explicacions i exemplificacions de vocabulari.
El vocabulari que es creu que els usuaris desconeixen
s'ha d'explicar o exemplificar.
Això és especialment rellevant
en el cas dels textos escrits impresos o en línia.
El llenguatge fàcil en formats audiovisuals
pot tenir altres requisits.
Els subtítols, per exemple,
no sempre permeten explicacions per les limitacions de temps i espai.
En qualsevol format de text,
la quantitat d'explicacions que es donen en un text, ha de ser limitada
i s'ha d'ajustar a la capacitat de processament dels usuaris.
Aquesta capacitat de processament pot ser reduïda per la seva discapacitat.
Per exemple, en cas de discapacitat cognitiva.
Les explicacions es poden donar en la direcció de lectura o en contra.
En la direcció de lectura vol dir
que la paraula desconeguda apareix primer
i que després segueix l'explicació.
Per exemple: "El festival es va celebrar a Hannover.
Hannover és una ciutat del nord d'Alemanya".
En contra de la direcció de lectura
vol dir que un concepte s'explica dins del text
i el terme apareix al final.
El lector ha de trobar l'explicació d'un terme en el que s'ha dit abans.
Així, la direcció de lectura canvia.
Per exemple:
"Potser notes els braços i les cames engarrotades.
O els músculs et fan mal.
El metge en diu: rigidesa".
Les explicacions es poden destacar del text a través del disseny gràfic.
Per exemple amb sagnat,
com en l'exemple de Hannover.
O amb quadres de text.
En els textos en línia, hi ha altres possibilitats,
com els quadres que apareixen quan passem el ratolí
o les llistes desplegables.
Evitar els sinònims.
El llenguatge fàcil de comprendre evita els sinònims.
Els mateixos conceptes es transmeten amb les mateixes paraules.
Passa el mateix amb els verbs i els connectors textuals.
Sempre cal fer servir "per tant" per expressar causalitat.
No es pot canviar "per tant" per "per aquest motiu" o "així, doncs".
La variació estilística
no és una estratègia que es pugui aplicar en el llenguatge fàcil.
Fer servir les mateixes paraules per als mateixos conceptes
disminueix els esforços de processament dels usuaris.
Què fem amb les metàfores?
Les metàfores són imatges lingüístiques que il·lustren certs conceptes.
En els textos estàndard,
sovint es fan servir com a elements estilístics.
No es poden fer servir metàfores en llenguatge fàcil
si els usuaris no les coneixen
i no es poden deduir intuïtivament pel contingut.
D'altra banda, les metàfores es poden fer servir si permeten als usuaris
aclarir contingut abstracte.
Per exemple: "llenguatge planer" és una metàfora.
"Planer", literalment, fa referència a una superfície que no té desnivell.
"Planer" en el cas de "llenguatge planer" es fa servir metafòricament
i vol dir: "sense alts i baixos, molt senzill i directe".
Tot i això, aquesta metàfora és fàcil d'entendre
i il·lustra bé el concepte de fer accessible el contingut complex.
En aquest cas, la metàfora fa que un concepte abstracte
com el grau de complexitat d'un llenguatge sigui fàcil d'entendre.
"Fer olor de rata ( To smell a rat )" amb el sentit de "tenir sospites",
també és una metàfora.
Però per entendre-la, s'ha d'aprendre.
El seu significat no es pot deduir directament del text
i, per tant, pot provocar dificultats.
Aquestes metàfores només es poden fer servir si són imprescindibles.
Aquestes normes també se solen aplicar al llenguatge planer,
però en aquest cas es pressuposa un coneixement lèxic més ampli
per part dels destinataris.
Hem arribat al final d'aquesta presentació
sobre aspectes lèxics de l'LFC.
Aquest vídeo l'han preparat Sergio Hernández i Christiane Maaß,
de la Universitat de Hildesheim.
Ens podeu escriure a easit@uni-hildesheim.de.
El projecte EASIT ha rebut fons de la Comissió Europea,
dins del programa Erasmus+ d'Associacions Estratègiques
de l'Educació superior,
conveni de subvenció 2018-1-ES01-KA203-05275.
El suport de la Comissió Europea en la producció d'aquest material
no implica que n'aprovi els continguts,
els quals només reflecteixen la visió dels autors.
La Comissió no es fa responsable
de cap ús que es faci de la informació que conté.
Aquest material té una llicència Creative Commons,
llicència internacional de Reconeixement-CompartirIgual 4.0.
Socis del projecte EASIT:
Universitat Autònoma de Barcelona,
Università degli Studi di Trieste,
Universidade de Vigo,
Stiftung Universität Hildesheim,
SDI München,
Dyslexiförbundet,
Radiotelevisija Slovenija,
Zavod Risa.
EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social