EASIT: lahek dostop in izobraževanje za družbeno inkluzijo
To je enota 1: Dostopnost medijev;
element 4, Kaj je dostopnost medijev?;
videopredavanje "Kaj je dostopnost medijev?".
Sem Anna Matamala z Universitat Autònoma de Barcelona.
V predavanju bom govorila
o pojmu dostopnosti medijev
in kako je ta povezan z drugimi koncepti.
Na primer z avdiovizualnim prevajanjem ali dostopnostjo.
Dostopnost medijev je vzniknila na področju avdiovizualnega prevajanja
(na kratko AVP).
AVP je eno od področij prevajalskih študij.
Ukvarja se s pretvarjanjem avdiovizualnih besedil.
Na začetku je bila terminologija precej neurejena
in v literaturi boste našli
izraze, kot so "delni prevod",
"filmski prevod", "prevod zaslona",
"medijski prevod", "multimedijski prevod" itd.
Na koncu se je ustalil termin "avdiovizualni prevod".
Tega zdaj uporabljamo
za različne načine poustvarjanja
v avdiovizualnem svetu.
Na začetku je bil pri AVP poudarek
na načinih prenosa, kot so sinhronizacija,
podnaslavljanje, voice-over ali tolmačenje
v klasičnih medijih, na primer pri kinu ali televiziji.
Na prelomu stoletja so nekateri strokovnjaki začeli izkazovati
interes za drugačne načine, ki so bolj povezani z dostopnostjo.
Na primer zvočni opis (ali AD)
ali podnaslavljanje za gluhe in naglušne (ali SDH).
Konferenca In So Many Words v Londonu leta 2004
in prva konferenca Media for All
v Barceloni leta 2005 sta bili prelomni:
tehniki AD in SDH sta dokončno postali del
polja audiovizualnega prevajanja.
"Dostopnost medijev" se je na začetku
nanašala predvsem na AD in SDH,
nato pa se je razširila še na
tolmačenje v znakovni jezik in zvočne podnapise.
Lahko se sprašujete, zakaj SDH v isti jezik
ali zvočni opis imenujemo prevod.
No, običajno se pri tem sklicujemo na Jakobsonovo temeljno delo,
kjer vzpostavi razliko med znotrajjezikovnimi,
medjezikovnimi in medznakovnimi kategorijami prevajanja.
SDH je primer znotrajjezikovnega prevoda,
pri katerem poteka prevajanje v druge znake istega jezika.
Sinhronizacija je primer medjezikovnega prevoda,
pri katerem prevajanje poteka v drug jezik.
Zvočni opis lahko razumemo kot medznakovni prevod.
Čeprav Jakobson meni, da je medznakovni prevod
prenos iz verbalnih znakov v neverbalne znakovne sisteme,
bi to definicijo lahko razširili in vključili ravno nasprotno,
torej prevod neverbalnih znakov v besede,
za kar pri zvočnem opisu tudi zares gre.
Leta 2005 je bil v četrti številki revije Translating Today
objavljen članek, v katerem je Jorge Díaz-Cintas
zagovarjal drugačen pristop
in vpeljal koncept "dostopnosti"
kot povezovalni izraz.
Ta koncept sva s Pilar Orero prevzeli v članku iz leta 2007.
V njem trdiva, da moramo pri ustvarjanju dostopne opere
premagati tako senzorične kot jezikovne ovire.
S tem pristopom dostopnost medijev
ni le stvar oseb z invalidnostjo,
temveč tudi ljudi, ki jezika morda ne razumejo.
Kot pravi Gian Maria Greco,
dostopnost medijev vključuje
"medijske izdelke, storitve in okolja
za vse osebe, ki ne morejo ali ne morejo v popolnosti
dostopati do njih v njihovi izvirni obliki".
Če si ogledamo MAP, platformo za dostopnost medijev,
boste videli, da je ta širok koncept zaznamoval razvoj dostopnosti.
MAP temelji na celostnem pristopu in upošteva širok razpon
tehnik ali modalnosti dostopnosti: sinhronizacija, voice-over,
podnaslavljanje v različnih oblikah (podnapisi v živo, "respeaking",
SDH, nadnapisi itd.),
zvočni opis, zvočni podnapisi, medijsko tolmačenje
(vključno s tolmačenjem v znakovni jezik).
Podobno Pablo Romero-Fresco pri svojem
konceptu "dostopnega filmskega ustvarjanja",
razmišlja o vključevanju
tako tradicionalnih avdiovizualnih načinov prevajanja
kot tudi storitev dostopnosti v sam proces filmske produkcije,
ne pa le kot tehniko postprodukcije.
Pristope, pri katerih je dostopnost medijev
del AVP ali je izenačena z AVP,
so tisto, kar Gian Maria Greco imenuje "partikularistični" načini.
Vendar nekateri strokovnjaki menijo, da je dostopnost medijev
širši pojem kot AVP in je ni mogoče zamejiti le
z območjem prevajalskih študij.
Ta tretji pristop,
v Grecovi terminologiji "univerzalistični način",
razume dostopnost medijev kot široko interdisciplinarno področje,
ki sovpada s številnimi polji, vključno z AVP.
Dostopnost medijev razume kot samostojen del
novega področja, imenovanega študije dostopnosti.
Veliko možnosti je še za nadaljnji razvoj
teh konceptov s teoretičnega vidika.
V knjigi, ki sem jo objavila leta 2019, sem uporabila zelo preprost pristop.
Prvič, menim, da lahko isti pojav
obravnavamo z različnih plati.
Drugič, mislim, da "dostopnost medijev"
morda ni najprimernejši izraz:
uporaba zgolj besede "mediji" lahko nakazuje,
da so poleg avdiovizualnih vključeni tudi drugi mediji,
obenem pa
lahko izpusti relevantne avdiovizualne vsebine,
kot je denimo uprizoritvena umetnost.
Zato se bolj nagibam k vzpostavitvi vzporednic z avdiovizualnim prevodom
in govorim o "avdiovizualni dostopnosti".
Avdiovizualni prevod bi tako postal del prevajalskih študij,
in avdiovizualna dostopnost del študij dostopnosti.
Katero koli že omenjeno storitev dostopnosti ali avdiovizualni načini prenosa
bi lahko analizirali z obeh vidikov.
Zanimiv je tudi koncept "dostopne komunikacije"
ali "komunikacije brez ovir",
ki ga pogosto uporabljajo nemško govoreči raziskovalci.
S tem niso poudarjene le avdiovizualne vsebine ali mediji,
temveč komunikacija kot celota,
ki mora biti biti brez ovir oziroma dostopna za vse.
Poudarek ni le na osebah z invalidnostjo,
temveč na vseh.
Ta pristop ne upošteva zgolj tradicionalnih načinov prenosa,
temveč tudi novomedijske storitve dostopnosti,
kot na primer lažje razumljiv jezik in sorodne koncepte.
Videopredavanje sem pripravila Anna Matamala
z Universitat Autònoma de Barcelona.
Moj kontakt je anna.matamala@uab.cat.
Slika. Vir:
Greco, G. M. (2019).
Accessibility Studies: Abuses, Misuses
and the Method of Poietic Design.
V C. Stephanidis (ed.), HCI International 2019 ,
Lecture Notes in Computer Science,
zv. 11786.
Cham: Springer, str. 15-27.
Projekt EASIT je prejel sredstva
Evropske komisije
v okviru programa Erasmus + Strateška partnerstva
v visokem šolstvu,
sporazum o dodelitvi sredstev 2018-1-ES01-KA203-05275.
Podpora Evropske komisije pri izdelavi te publikacije
ne predstavlja strinjanja z vsebino,
ki odražajo samo stališča avtorjev,
in Komisija ni odgovorna
za kakršno koli uporabo informacij, ki jih vsebuje.
To delo je licencirano z licenco Creative Commons
Attribution-ShareAlike 4.0 Mednarodna licenca.
Partnerji projekta EASIT:
Universitat Autònoma de Barcelona,
Università degli Studi di Trst,
Universidade de Vigo,
Stiftung Universität Hildesheim,
SDI München,
Dyslexiförbundet,
Radiotelevizija Slovenija,
Zavod Risa.
EASIT: lahek dostop in izobraževanje za družbeno inkluzijo.