EASIT, Utbildning i tillgänglighet för social inkludering.
Det här är enhet 1. Tillgänglighet i medier.
Element 3. Vad är universell utformning?
En video om involvering av användare i designprocesser.
I videon intervjuar vi Mia Ahlgren från organisationen Funktionsrätt Sverige.
Mia Ahlgren förklarar varför det är viktigt att människor–
–med olika erfarenheter och förmågor deltar i designprocesser.
Nu ska vi träffa Mia Ahlgren som jobbar på Funktionsrätt Sverige.
Vi ska prata om aktivt deltagande i designprocesser.
Hej Mia, kan du berätta lite om dig själv?
Jag heter Mia Ahlgren. Jag jobbar i en paraplyorganisation–
–för 46 organisationer. Den heter Funktionsrätt Sverige.
Vi är inte så många som jobbar där. Då får man göra många olika saker.
Jag jobbar bland annat med rättigheter för personer med funktionsnedsättning.
Det gör vi allihop, men tillgänglighet, universell utformning,-
-standardisering och massa annat. -Mycket olika saker.
Det finns många olika begrepp eller namn för aktiv involvering.
Vad brukar du använda? Kan du resonera runt de här begreppen?
Det är sant, det finns många begrepp. Inom EU har man använt "Design för alla".
Men så kom konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning.
De började använda begreppet "Universell utformning".
De som forskat kring det kopplar det ofta till byggd miljö och ett antal principer.
Men i konventionen handlar det mer om att involvera användare.
Att allt nytt som utformas ska utformas så att så många som möjligt-
-kan använda det. Inklusive personer med funktionsnedsättning.
Det är också viktigt att se att alla människor är olika.
Vi har olika egenskaper och en sådan kan vara en funktionsnedsättning.
Varför är det viktigt att involvera användare och andra intressenter i utvecklingsprocesserna?
Om man verkligen vill vara säker på–
–att det man utformar kan användas utav så många som möjligt.
Då är det de som är experter som man ska ha med.
Det är de som möter hinder som vet vad det är som inte fungerar.
De kan kolla att lösningar blir bättre och når hela vägen fram.
Sedan är det viktigt, om du gör en biljettapparat till exempel–
–att ta med dem som jobbar inom kollektivtrafiken.
Så att det fungerar hela vägen.
Hur går det till när man jobbar med aktivt deltagande Och vad ska man tänka på?
Jag ska berätta, när vi är inne på konventionen och rättigheter, att det finns ett annat begrepp–
–som handlar om aktiv involvering i beslutsprocesser.
Det är en medborgerlig och politisk rättighet som organisationer–
–för personer med funktionsnedsättning har. Man ska vara involverad i politiska beslutsprocesser.
Det måste man vara, och där finns beskrivningar hur detta ska gå till–
–på ett effektiv och meningsfullt sätt. Att man ska vara med från början.
Att man ska ha förutsättning att förstå varför man är med och vad man kan göra.
Och det är jätteviktigt att man får återkoppling på beslutsprocesser.
Så man vet vad man varit med och bidragit till.
Och om man inte får vara med och bestämma, vad det beror på.
De här designprocesserna som du pratar mer om–
–de har liknande förutsättningar, att man måste vara med från början.
Och man måste få reda på vad ens involvering har lett till.
Men det är inte en rättighet i konventionen, uttalat på det sättet.
Då kan det handla om att individer, mer än organisationer, ska vara med.
Men ibland kan de processerna gå ihop.
Vilka kan involveras? Kan alla vara med?
Jag jobbar inom standardisering också. Där finns en europeisk standard som heter
–Tillgänglighet genom universell utformning.
Där handlar det mycket om dessa utvecklingsprocesser.
Där har vi sagt att man ska börja med att involvera–
–de som inte kan använda en produkt eller tjänst. De vi kallar icke-användare. Det är de som känner till hindren.
Jag brukar säga "involvera de som inte kommer till tals först".
Det är då man sätter fokus på frågorna man behöver lösa.
Så användarinvolvering betyder också att ta med de som inte är användare idag?
Ja, det tycker jag är en bra början. Då får man nytta utav det.
Man löser saker så fler kan använda det.
Förutom att det är en rättighet att få tillgång till allt nytt som utformas.
Kan man involvera alla?
Det finns många designmetoder för att involvera användare.
Det finns hur många verktyg som helst.
Då måste man använda det som passar målgruppen bäst. Detta behöver man göra upp tillsammans-
–med de personerna, så att det passar.
I Sverige har vi jobbat med något som heter "Bättre tillsammans".
Att man har olika fokusgrupper. Kanske kan det vara ett bra sätt?
Sedan finns andra som tittat på i vilka typer av involveringar–
–som användaren eller den presumtiva användaren får mest inflytande över processen.
Det tycker jag är viktigt, att man får inflytande över processen.
Annars kan det kännas meningslöst att bara få testa något som andra hittat på.
Om man pratar om designprocesser, vilka typer av processer lämpar sig bäst?
Är det något tillfälle som man inte behöver eller bör-
-involvera användare?
Det kan vara en utmaning att hitta personer–
–som har förutsättningar och nytta av att vara med.
Jag tror att det är ganska naturligt, om man utvecklar något–
–att man tar med de som man vill ska använda ens pryl.
Tyvärr är det så att man ibland inte gör det–
–förrän det är för sent. Då tror jag att man ofta kastar bort pengar.
Har man möjlighet så tror jag att de flesta–
–som ska utveckla något nytt har nytta utav det.
Sedan har vi den andra dimensionen som jag sa.
När det blir på ett samhällsplan, en politisk process-
-då måste man göra det och se till att det finns förutsättningar att vara med.
Om man tänker på textproduktion och audiovisuell produktion–
–så ligger man ofta i daglig produktion som stressas fram.
Hur ska man få med användarna i den typen av processer?
Om vi pratar universell utformning, då handlar det om allt nytt som tas fram.
När man ska förbättra en process eller vid en utvecklingssituation–
–det är då som man behöver ta med användarna.
Man kan kanske inte ta med dem i varje sak utan det ska vara vid en förbättring.
Sedan är det en sak till med universell utformning.
Det är inte så att en lösning passar alla.
Det ska finnas en "meny" av lösningar.
Man ska inte peka ut att vissa ska ta den "rätten"-
–utan alla har rätt att välja.
Det ska erbjudas alla.
Så även den utan funktionsnedsättning ska kunna använda det–
–för att det i situationen kan innebära en fördel?
Absolut, är du i en bullrig miljö är du hjälpt av att kunna läsa en text.
Vilka fallgropar skulle du säga finns i det här arbetssättet?
Det handlar om att man måste ha en ömsesidig nytta.
När man involverar icke-användare, potentiella användare,–
–så måste det finnas en nytta.
Det kan vara en ekonomisk ersättning eller någon annan nytta.
Kanske man jobbar med en organisation som har nytta av en utvecklingsprocess-
-som hjälper dem i deras verksamhet.
Man måste se till den ömsesidiga nyttan.
Och man måste se till att man verkligen får makt att vara med.
Ingen ska göra något för någon annan, användaren ska inte tas in som försökskanin.
Man ska göra något med och utveckla tillsammans.
Den andra saken jag vill lyfta fram märker jag är ett stort problem.
Det är att man ser människor som en funktionsnedsättning.
Så är det inte. Alla människor har olika egenskaper.
En funktionsnedsättning är bara en. Vi har olika saker vi tycker om.
Om man är blind är det inte säkert att man gillar poddar.
Man kanske vill söka i en text efter information som man vill ha fram.
Om man sätter ihop grupper, se till att det blir en bredd–
–av egenskaper, ålder och vad det nu kan vara. Se inte människor som bara en funktionsnedsättning.
Okej, en sista fråga.
Vad är framgångsfaktorn i aktiv involvering?
Att man försöker se processen utifrån användaren. Användaren först, helt enkelt.
Användaren först.
Denna video förbereddes av Ester Hedberg från Dyslexiförbundet–
–och producerad av Ester Hedberg och Rio Hellgren från Dyslexiförbundet.
EASIT-projektet är finansierat av Europeiska Kommissionen-
–genom programmet Erasmus+ Strategiska partnerskap för högre utbildning,-
bidragsavtal 2018-1-ES01-KA203-05275.
Europeiska Kommissionens stöd för produktionen av denna publikation–
–innebär inte ett stöd för innehållet,–
–som endast reflekterar författarnas åsikter,–
–och den Europeiska Kommissionen kan ej hållas ansvarig för–
–någon användning av informationen som finns däri.
Detta verk är licensierat genom Creative Commons Attribution–
–ShareAlike 4.0 International License.
EASIT-projektets samarbetspartners:
Universitetet UAB i Barcelona
Triestes universitet
Vigo Universitet, Hildesheims universitet,
Universitetet SDI i München, Dyslexiförbundet,
Sloveniens Public Service RTV och RISA Institutet, Slovenien
EASIT, Utbildning i tillgänglighet för social inkludering.