EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social
Unitat 1, Accessibilitat als mitjans;
punt 1, Diversitat humana;
vídeo "Ús del llenguatge de la discapacitat".
Soc Anna Matamala, de la Universitat Autònoma de Barcelona
i en aquesta presentació parlaré
dels termes per parlar de la discapacitat.
El Centre Nacional de Discapacitat i Periodisme (NCDJ),
de l'Arizona State University, ha publicat
un Manual de Redacció
que dona alguns consells sobre el tema.
Les directrius bàsiques donen el consell següent, que cito:
"Esmenti la discapacitat només quan sigui pertinent
i estigui diagnosticada per una font de confiança,
com un professional mèdic o altres professionals autoritzats.
Utilitzi un llenguatge centrat en la persona,
a no ser que la font digui el contrari.
Quan sigui possible, pregunti a la font com vol que la descriguin.
Si la font no hi és o no pot respondre,
pregunti a un familiar de confiança o organització competent
que representi a persones amb discapacitats.
Eviti inventar paraules com diversabilitat o discapaç,
a no ser que siguin cites textuals
o es refereixin a un moviment o organització".
Final de la citació.
El manual inclou un glossari.
Vegem-ne alguns termes.
Llenguatge centrat en la identitat o centrat en la persona.
En el centrat en la identitat, la discapacitat s'esmenta primer.
En el centrat en la persona, la persona s'esmenta primer:
"nena Down", en contraposició amb "nena amb síndrome de Down".
El llenguatge centrat en la persona se centra en la persona.
Aquest és l'enfocament
de la Convenció de l'ONU
sobre els Drets
de les Persones amb Discapacitat.
Aquesta tria implica que no hauríem de centrar-nos
en la discapacitat de la persona
i que les persones no són només la seva discapacitat.
No obstant això, algunes persones amb discapacitat prefereixen
el llenguatge centrat en la identitat,
perquè veuen la discapacitat com una categoria identitària
a la qual s'hi adhereixen.
Al igual que una dona pot ser xinesa o bisexual,
també pot ser discapacitada.
Pertany a un grup cultural més ampli.
Aquesta és l'opció de les persones sordes i autistes,
que prefereixen el llenguatge centrat en la identitat
i no referir-se a ells mateixos com a discapacitats.
A partir d'aquests dos enfocaments,
es recomana preguntar a la persona què prefereix.
Si això no és possible, el NCDJ recomana
el llenguatge centrat en la persona.
Persona cega, legalment cega, amb visió limitada,
visió reduïda, visió parcial, amb dificultats visuals.
Persona "cega" o "legalment cega"
es fan servir amb una pèrdua de visió gairebé completa.
Per referir-se a altres persones amb pèrdua visual,
es recomana preguntar quin terme prefereixen.
Es pot fer servir "visió limitada" o "visió reduïda".
"Amb visió parcial" té el mateix sentit
i es fa servir a publicacions britàniques.
A vegades també s'utilitza "amb dificultats per veure-hi",
però pot tenir detractors,
perquè descriu l'afecció com una debilitat.
El Reial Institut de les Persones Cegues (RNIB) al Regne Unit
utilitza el terme "pèrdua visual", ja que descriu de forma concisa
una gamma àmplia d'afeccions visuals.
El segueixen alternatives com "afeccions visuals o de la vista",
"persones cegues i amb visió parcial",
"persones amb pèrdua de visió",
"cec/ga, ceguesa", "visió parcial"
"visió reduïda" i "persones amb poca o nul·la visió".
Creuen que el terme "amb dificultats per veure-hi"
el fan servir més
els professionals sanitaris, socials i educatius.
Sord/a, dificultat auditiva, mancança auditiva.
"Sord/a" i "dificultat auditiva" són els termes reconeguts
per la Fed. Intern. de Persones amb Problemes d'Audició
i la Federació Mundial de Persones Sordes des de 1991.
"Sord/a" sovint s'escriu amb s majúscula
per referir-se a la cultura i a la comunitat
de persones Sordes.
Les persones Sordes, amb s majúscula, han estat sordes tota la vida,
o abans d'aprendre a parlar.
Normalment el llenguatge de signes
és la seva primera llengua.
La s inicial minúscula es fa servir per anomenar el problema audiològic.
Algunes persones prefereixen escriure "S/sord"
per incloure els dos enfocaments.
"Dificultat auditiva" es refereix a persones
amb pèrdua auditiva moderada,
que es pot corregir o no amb amplificació.
Aquestes persones es comuniquen per la parla.
A vegades, les persones sordes que no s'identifiquen culturalment
amb la comunitat Sorda prefereixen el terme "dificultat auditiva".
Igualment, persones amb una pèrdua moderada
d'audició prefereixen el terme "sord/a".
"Mancança auditiva"
també es fa servir a vegades,
però no agrada a tothom,
perquè se centra en les capacitats de la persona.
La Federació Mundial de Persones Sordes no en fomenta l'ús.
Al igual que amb "persona amb pèrdua de visió",
es podria parlar de "persones amb pèrdua auditiva".
El NCDJ recomana l'ús de "sord/a" per a una pèrdua total d'audició
i "pèrdua parcial d'audició" o "parcialment sord/a", en altres casos.
Síndrome de Down.
El NCDJ recomana el llenguatge centrat en la persona:
"una persona amb síndrome de Down",
"que té síndrome de Down".
Termes com "pateix" o "està afectat"
haurien d'evitar-se.
Altres termes, com "discapacitat cognitiva"
o "discapacitat de l'intel·lecte", s'accepten
en el llenguatge centrat en la persona.
Per exemple: "la persona té una discapacitat de l'intel·lecte".
No obstant això, és més precís referir-se a "síndrome de Down"
si té una diagnosi mèdica.
Dislèxia, dislèxic/a.
Es recomana dir que una persona "té dislèxia"
i no pas dir que ell o ella és "una persona dislèxica".
L'ús de dislèxic com a nom, per exemple, "ella és dislèxica",
també hauria d'evitar-se.
El manual del NCDJ conté molts més termes
que podeu consultar.
El llenguatge és important i hauríeu de saber què implica
a l'hora de prendre decisions.
El llenguatge també evoluciona,
així que us recomano que estigueu pendents dels desenvolupaments
en la terminologia,
en les particularitats de cada llengua,
i, sobretot,
en les preferències de les persones implicades.
M'agradaria comentar que a vegades el terme "usuaris diversos"
es fa servir a les normatives com un terme fonamental,
que inclou, cito la definició:
"individus amb característiques i capacitats diverses
o necessitats d'accessibilitat".
Fixeu-vos que no es ressalta la discapacitat específica,
sinó les capacitats diverses i les necessitats de l'usuari.
Presentació preparada per
Anna Matamala, de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Podeu posar-vos en contacte a Anna.matamala@uab.cat.
El projecte EASI ha rebut fons
de la Comissió Europea,
dins el programa Erasmus+ d'Associacions Estratègiques
de l'Educació superior,
conveni de subvenció 2018-1-ES01-KA203-05275.
El suport de la Comissió Europea en la producció d'aquest material
no implica que n'aprovi els continguts,
els quals només reflecteixen la visió dels autors.
La Comissió no es fa responsable
de qualsevol ús que es faci de la informació que conté.
Aquest material té una llicència Creative Commons,
llicència internacional de Reconeixement-CompartirIgual 4.0.
Socis del projecte EASIT:
Universitat Autònoma de Barcelona,
Università degli Studi di Trieste,
Universidade de Vigo,
Stiftung Universität Hildesheim,
SDI München,
Dyslexiförbundet,
Radiotelevisija Slovenija,
Zavod Risa.
EASIT: Formació en Accés Fàcil per a la Inclusió Social