Aquest vídeo és d'ADLAB PRO.
ADLAB PRO és un projecte finançat per la Unió Europea.
Aquest vídeo està disponible amb llicència Creative Commons.
-Hola, soc la Nina Reviers, de la Universitat d'Anvers,
i en aquest vídeo d'ADLAB PRO
analitzaré la legislació relacionada amb l'audiodescripció.
Aquesta és la Unitat 10 del Mòdul 1, "Introducció General".
La legislació és un terreny ampli i complex.
Hi ha regulacions de les AD a nivell mundial, europeu,
nacional i local.
A més, les regulacions a nivell nacional i local
a vegades difereixen entre països o regions.
En aquest vídeo ens centrarem en quatre tipus de requisits legals:
requisits legals a nivell internacional,
requisits legals a nivell europeu,
tipus de legislació a nivell local
i requisits legals relatius a l'autoria i a l'AD.
El document més important a nivell internacional
quant a accessibilitat
és la Convenció Internacional
sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat.
Aquesta convenció de l'ONU va ser el primer document
a escala internacional que va establir legalment
uns estàndards mínims obligatoris pel que fa als drets de les persones
amb discapacitat, i va servir de catalitzador
per al desenvolupament de serveis d'accessibilitat,
incloent serveis d'accessibilitat als mitjans.
A nivell europeu hi ha dos documents importants:
la Llei d'Accessibilitat Europea
i la Directriu de Serveis de Mitjans Audiovisuals.
La Llei d'Accessibilitat Europea pretén, principalment, millorar
les funcions del mercat europeu pel que fa a productes accessibles
i a serveis, tot eliminant les barreres
creades per legislacions divergents.
La Llei parla d'una gran varietat de productes i serveis,
i s'hi inclouen mitjans audiovisuals.
La Directriu de Serveis de Mitjans Audiovisuals
regeix la coordinació de la legislació nacional de tot Europa
sobre mitjans audiovisuals.
La directriu conté un article sobre serveis accessibles
en què s'afirma que
“els Estats membres han d'incentivar
els proveïdors de serveis sota la seva jurisdicció
per assegurar-se que els serveis són cada vegada més accessibles
per a les persones amb una discapacitat visual o auditiva”.
És a dir, la directriu és un acord no vinculant
i els països són lliures d'aplicar aquestes recomanacions
de la manera com vegin que els va bé.
La legislació nacional i legal pel que fa a accessibilitat i AD
tendeix a variar segons els països.
Si voleu saber més coses
de la legislació del vostre país,
podeu fer un cop d'ull a aquest web: Mapaccess.org.
És un lloc web dedicat a l'accessibilitat dels mitjans
i inclou un "Accessòmetre"
que mostra l'estat actual de la legislació
en diferents països del món.
En aquest web podeu veure que els requisits
internacionals i europeus
s'implementen localment i regionalment
de diferents maneres i amb diferents graus d'execució.
En línies generals, podem distingir tres classes de mesures.
Primer, hi ha lleis a nivell nacional i/o local
aplicables a cadenes públiques i privades.
El primer país europeu a implementar la llei de l'AD
va ser el Regne Unit gràcies a la Llei de Radiodifusió de 1996.
Una altra mena de regulacions són les lleis impulsades pel sector,
com ara acords específics amb emissores públiques,
acords que estan vigents en molts països europeus.
Per exemple, a Flandes, on l'AD i l'audiosubtitulació
s'han inclòs en cadenes públiques
amb contractes de gestió anuals des de 2007.
Finalment, hi ha diferents tipus de mesures que promocionen l'AD
en altres àrees que no siguin el cinema o la televisió.
Flandes n'és un exemple,
ja que les organitzacions obtenen finançament,
amb el Decret de Participació, perquè un esdeveniment
com ara una obra de teatre o un esdeveniment esportiu
sigui accessible per a grups específics,
incloent-hi les persones amb pèrdua de visió.
Les regulacions esmentades requereixen diferents volums d'AD:
n'hi ha que inclouen quotes, com al Regne Unit i a Polònia,
i d'altres, com Flandes, només estipulen
que s'ha de proporcionar l'AD.
En altres països s'apliquen les lleis regionals
i, en conseqüència, hi ha regions que s'hi esforcen més que d'altres.
Podem posar com a exemples la regió flamenca de Bèlgica
i l'estat de Baviera a Alemanya.
Potser aquest és un dels motius
que el panorama de l'AD a Europa
encara és divers i l'oferta està fragmentada.
Per acabar, m'agradaria assenyalar
que és important que els descriptors siguin conscients
dels requisits legals pel que fa a l'autoria i el copyright.
Els requisits de copyright per a l'AD no són clars,
però cal ser conscients del fet que el productor de l'AD
ha d'adquirir un permís per descriure un producte audiovisual
del propietari del copyright de la pel·lícula,
tret que l'AD es distribueixi en un context no comercial.
El productor de l'AD
transfereix el permís del copyright al descriptor.
En canvi, els descriptors posseeixen l'autoria del seu treball
i caldrà un permís, si algú vol fer servir la seva AD.
Informeu-vos sobre requisits legals al vostre país o regió
i assegureu-vos que aquestes qüestions queden resoltes
en els vostres contractes i acords.
-La preparació d'aquesta presentació
ha rebut el suport d'ADLAB PRO. "Audiodescripció:
Laboratori per al desenvolupament d'un nou perfil professional"
finançat per la Unió Europea a càrrec del programa Erasmus+,
Key Action 2, Associacions Estratègiques.
Número de projecte:
2016-1-IT02-KA203-024311.
La informació i les opinions d'aquesta presentació
pertanyen als seus autors i no reflecteixen necessàriament
l'opinió oficial de la Unió Europea.
Cap institució o organisme de la Unió Europea
ni cap persona que actuï en el seu nom
serà responsable de l'ús
que es pugui donar a la informació presentada.
Aquest vídeo és d'ADLAB PRO.
Els socis d'ADLAB PRO són la Universitat de Trieste,
la Universitat Autònoma de Barcelona,
la Universitat d'Anvers, la Universitat Adam Mickiewicz,
RTV Slovenia, Utopian Voices,
Soundfocus i Royal National Institute of Blind People.
ADLAB PRO està finançat per la Unió Europea.
Aquest vídeo està disponible amb llicència Creative Commons.